Pavol Odaloš
Èo je sociolekt a èo je slang
1. Na súhrnné oznaèenie slangu, profesionalizmov a argotu sa v slovenskej (a èeskej) lingvistike používalo viac súborných termínov. A. Kellner (1954) a J. Filipec (1961) uprednostòovali termín vrstvové (spoloèenské) náreèia, B. Koudela (1960) zdôrazòoval termín sociálne (špeciálne) štýly, L. Dvonè (1957) a E. Jóna (1955) navrhli termín žargón, Š. Krištof (1974) uvažuje o termíne skupinové jazykové prostriedky alebo skupinové jazyky a E. Pauliny (1946), J. Štolc (1967), P. Ondrus (1977) a iní používali termín sociálne náreèia.
Ako najvhodnejší na strešné oznaèovanie slangu, profesionalizmov a argotu sa nám zdá termín sociolekty. Vo svetovej lingvistike nie je tento pojem dosia¾ pevne vymedzený (Bauch 1980), èasto sa však sociolekty definujú ako variety typické pre spoloèenskoekonomické zoskupenia, napr. triedy, vrstvy a rôzne skupiny (Helbig 1991). Za výhodu termínu sociolekt — použili ho už J. Horecký (1988) a K. Kamiš (1989) — považujeme:
1. zrete¾né odlišovanie od teritoriálnych náreèí v línii sociolekty-dialekty,
2. výraznú signalizáciu jeho väzby na spoloèenskú štruktúru prostredníctvom polopredpony socio-,
3. absenciu polemických diskusií z minulosti o funkènosti tohto termínu.
V slovenskej lingvistike nie je vyriešená otázka, èi pri sociolektoch ide o štruktúrny alebo neštruktúrny útvar. Väèšia èas� lingvistov chápala sociolekty v rámci lexiky (Pauliny 1946; Dvonè 1957 a pod.). V ostatnom dvadsa�roèí sa objavuje názor, že v rámci sociolektov (hlavne pri slangu) sa postupne formujú okrem lexikálnej aj ïalšie roviny: zvuková rovina, napr. zoskupovanie typických foném, typická intonácia, nedodržiavanie asimilácie; morfologická rovina, napr. deformovanie slovných tvarov; syntaktická rovina, napr. osobitné bezspojkové vety, rôzne druhy elíps a jednoèlenných viet, využívanie urèitých druhov syntagiem (Krištof 1963, 1974; Klimeš 1977; Koèiš 1982a, 1982b; Bosák 1987, 1996). Prikláòame sa k tomuto názoru. V našich prácach, ktoré sú súèas�ou zoznamu použitej literatúry, však pracujeme len s lexikálnymi charakteristikami sociolektov, t. j. so sociolektickými slovami èiže sociolektizmami, a preto hovoríme o profesionalizmoch, slangizmoch, a argotizmoch.
2. V sociolektoch rozlišujeme z h¾adiska zámeru utajova� dve skupiny: do jednej patria slang a profesionalizmy a do druhej zaraïujeme argot. Hranicou medzi týmito skupinami je práve utajovanie (Beèka 1989, Kudrjavcevová–Odaloš 1991).
Cie¾om slangizmov a profesionalizmov nie je utajova� informácie, hoci niekedy sú slová tohto typu všeobecne málo zrozumite¾né. Nevyplýva to však zo zámeru utajova� fakty. Súvisí to s menšou znalos�ou jednotlivých komunikaèných prostredí. Naopak cie¾om argotu je utajova� informácie v komunikácii pred nezainteresovanými úèastníkmi komunikácie.
Hoci sme rozhranièili dve skupiny sociolektov na základe kategórie utajovania, existuje medzi nimi plynulý prechod. Napr. (Beèka 1989) spomína, že slangové pomenovania fungujú v argotickej funkcii. V tomto prípade je menšia zrozumite¾nos� spôsobená špecifickos�ou prostredia úmyselne využívaná na utajovanie. Ale aj naopak ak slangizmy a profesionalizmy zaèínajú plni� negatívnu funkciu s cie¾om nelegálnym spôsobom získa� osobné výhody, tak prestávajú by� slangizmami a profesionalizmami a zaèínajú plni� funkciu argotu (Odaloš 1990).
Doteraz sa pri charakteristikách slangizmov a profesionalizmov viac zdôrazòovali ich odlišnosti. Zdá sa nám, že je potrebné zdôrazni� pre obidve skupiny aj spoloèné znaky.
Integrujúcim faktorom je pod¾a nás vykonávanie èinností v urèitej špecifickej (odbornej alebo inej) oblasti. Preto slangizmy a profesionalizmy považujeme za varianty lexikálnych jednotiek, ktoré sa používajú v komunikácii pri realizácii odbornej alebo inej èinnosti vykonávanej na profesijnej èi záujmovej úrovni v príslušnej sfére.
Slangizmy a profesionalizmy sú však funkène a štruktúrne odlišné. Vychádzali sme z onomaziologickej motivácie, štylistického, komunikaèného a nominaèného h¾adiska (Ondrus 1972; Findra 1980; Klincková 1988, 1990; Bosák 1992).
Slangizmy sú výsledkom tendencií k aktualizácii pri komunikácii. S aktualizaènou funkciou slangizmov tesne súvisí variantnos� a ve¾ká miera expresivity. Expresivita sa následne prejavuje v nenormatívnosti slangizmov, ktoré sú èasto aj štruktúrne nápadné. Slangizmy vznikajú hlavne metaforizáciou, univerbizáciou a odsekávaním.
Profesionalizmy sú výsledkom tendencií k ekonomizácii dorozumievania. S ekonomizujúcou funkciou profesionalizmov je èasto spojená ich jednoslovnos� ako univerbizovaných pendantov viacslovných pomenovaní, jazyková stabilita a tiež malá miera expresívnosti. Frekventovanos� používania profesionalizmov produkuje ich nocionálnos� v rámci vlastného komunikaèného prostredia s možným posunutím ich štylistiky medzi hovorové slová, príp. medzi spisovné pomenovania, ktorých komunikaèná platnos� už nie je ohranièená štylistickými kvalifikátormi. Profesionalizmy vznikajú najmä univerbizáciou, odvodzovaním, príp. deriváciou a metonymickým prenášaním významu.
3. Do druhej skupiny sociolektov patrí argot. Rozlišujeme širšiu a užšiu interpretáciu argotu. Argot v širšom zmysle slova používajú skupiny, ktoré nie sú v rozpore so spoloènos�ou. Argot v užšom zmysle funguje v skupinách s protispoloèenským zameraním (Odaloš 1993).
Za argot v širšom zmysle považujeme každý lexikálny súbor, ktorý sa používa na utajovanie. Zaraïujeme sem argot vandrovných remeselníkov a podomových/trhových obchodníkov a argot detí.
Argot vandrovných remeselníkov a podomových/trhových obchodníkov pokladáme za dobovo-historický variant tajnej reèi. Má svoje miesto hlavne pri diachrónnom poh¾ade. V súèasnosti ide prakticky o zaniknutý typ argotu. Tento druh argotu mohol vzniknú� preto, lebo boli splnené obidve podmienky nutné pre jeho existenciu. Prvou podmienkou bolo jestvovanie chudobnej vrstvy ¾udí, ktorí chodili predáva� rôzne výrobky a opravova� rozlièné náradie, aby týmto spôsobom nadobudli prostriedky na existenciu. Druhou podmienkou bola existencia väèšieho štátneho útvaru s mnohými jazykovými prostrediami (ako napr. Rakúsko-Uhorsko) alebo blízkos� iného štátneho útvaru s odlišným jazykovým prostredím ako domácim (ako napr. Rusko), po ktorom mohli títo ¾udia putova� a vykonáva� svoje obchodné èinnosti (Odaloš 1990). Tajné jazyky vandrovných remeselníkov a podomových/trhových obchodníkov môžeme vo všeobecnosti považova� za súhrn špecifickej lexiky, ktorú používali živnostníci modifikovaným spôsobom pod¾a domáceho èi cudzieho prostredia na vzájomné dôverné dorozumievanie tiež preto, aby zatajili obsah komunikácie pred nezainteresovanými. Na Slovensku existoval argot remeselníkov (drotárov z Kysúc) a argot obchodníkov (plátenníkov z Oravy, šafraníkov z Turca a motúziarov z Pohronia).
Argot detí spomínajú V. Jagic (1885), F. Bredler (1914), G. S. Vinogradov (1926), S. Grabias (1974) a i. V slovenských podmienkach charakterizoval argot detí zo sociálneho, funkèného a štruktúrneho h¾adiska P. Ondrus (1977). Pri sociálnom h¾adisku zdôrazòuje používanie tajnej reèi v ústnej podobe žiakmi základnej školy vo veku 8-14 rokov. V rámci funkèného poh¾adu považuje za základnú tendenciu k utajovaniu informácií v súvislosti s rodinou a školou. Zo štruktúrneho h¾adiska je základom argotu detí náreèie, mestská reè alebo spisovný jazyk. V argote detí sa nové slová netvoria, ale sa modifikujú pod¾a istých dohodnutých princípov na základe slabièného kódu.
Za argot v užšom zmysle slova pokladáme len lexikálny súbor konšpiratívneho charakteru skupiny s protispoloèenskou èi až nezákonnou orientáciou, napr. ako argot asociálov. Asociál je èlovek, ktorý koná proti záujmom spoloènosti.
Argot asociálov tvorí lexika, ktorá má prvotný význam pre skupinu asociálnych jednotlivcov vedome porušujúcich zákon alebo spoloèenské èi morálne normy, aby získali hmotné — v koneènom dôsledku väèšinou finanèné prostriedky — alebo iné osobné výhody. Preto táto skupina utajuje fakty pred tými, ktorí nie sú nosite¾mi argotu, lebo prezradenie alebo všeobecná známos� informácií by mala negatívne alebo neželané následky pre toto zoskupenie.
Rozoznávame nasledujúce skupiny asociálov, ktoré používajú argot: a) zlodeji, priekupníci a pašeráci, b) narkomani, c) ostatné skupiny asociálov, d) odsúdení za trestné èiny v NVZ. Argot asociálov dichotomicky rozèleòujeme na: 1. argot mimo NVZ — tajná reè skupín a, b, c; 2. argot v NVZ — tajnú reè skupiny d. NVZ je syntetizujúcim prostredím, preto aj kritériom vnútornej stratifikácie argotu asociálov, lebo sa tam dostávajú asociáli zo skupín a, b, c po právoplatnom odsúdení a v NVZ tvoria skupinu d (Odaloš 1991).
Argot asociálov funguje v komunikácii v línii skupina — spoloènos�, ale má aj svoje miesto v interpersonálnej komunikácii skupiny, teda vo vz�ahu jednotlivec — skupina. Tento argot spomína F. Kott (1976) pri toxikomanoch, ktorí pomocou argotu komunikujú nielen medzi sebou, ale ho používajú aj na utajovanie pred policajnými zložkami. Skupiny s protispoloèenskou až nezákonnou orientáciou majú tendenciu prvotne používa� argot vo vz�ahu skupina — spoloènos� s následným používaním aj v druhej línii. Skupiny, ktoré nie sú v rozpore so spoloènos�ou, tendujú k používaniu argotu skôr vo vz�ahu jednotlivec — skupina s ïalším rozšírením aj do línie skupina - spoloènos�.
Podmienky existencie argotu sa zväèša interpretovali ideologicky. P. Ondrus (1977a) a B. Koudela (1975) zdôrazòujú, že argoty sú vo všeobecnosti dedièstvom z predchádzajúcej triedne diferencovanej spoloènosti a za socializmu nemajú podmienky na ïalší rozvoj. S. Košecký (1979, 1984) už globálne — a tým aj zjednodušene — neargumentuje zmenou spoloèensko-politických podmienok. Viac sa zameriava na pokles kriminality, na skvalitòovanie nápravnovýchovnej èinnosti a na vytváranie predpokladov pre zaradenie odsúdených do civilného života. J. V. Beèka (1989) zase konštatuje, že aj v socializme sú podmienky pre rozvoj argotu, pretože existujú skupiny ¾udí, ktoré nepracujú. Predchádzajúce tvrdenia o zanikaní argotu v socializme považuje za neopodstatnené.
Argot asociálov považujeme za vektor (výslednicu) asociálnych príèin a sociálnych predpokladov. Sociálne predpoklady vzniku argotu existujú v rámci ve¾mi odlišných majetkových a spoloèenských rozdielov medzi ¾udmi. Inou, nevyhnutnou príèinou vzniku argotu je konanie jednotlivca v spoloènosti. Presnejšie je to snaha o získanie neoprávnených osobných výhod protispoloèenským alebo nezákonným spôsobom — to sú asociálne príèiny vzniku argotu. Argot asociálov by zanikol len vtedy, keï prestanú plati� obidva faktory nutné pre jeho existenciu.
Možnosti utajovania pomocou argotu v spoloènosti sú vo všeobecnosti determinované (1.) mierou známosti argotizmov medzi policajnými a penitenciárnymi pracovníkmi, resp. vo verejnosti; (2.) mierou inovácie argotu asociálmi, ktorá je vo všeobecnosti priamo úmerná miere známosti.
V komunikaènej praxi sa o argote ako tajnej reèi vždy hovorilo až po spoznaní èasti èi relatívne celého súboru nejakej asociálnej skupiny. Ak boli nejaké lexikálne súbory tajných reèí relatívne známe, tak sa pod¾a našich zistení naïalej v prípade potreby používali na utajovanie, pretože nie celý súbor bol známy, ale napr. len jeho èasti (miera známosti), resp. lexika argotu sa prirodzene vyvíja a tak sa môže pre konšpiratívne ciele aj dotvára� alebo inovova� (miera inovácie).
Organickú spätos� a funkèné súvislosti obidvoch typov tajnej reèi signalizuje využívanie argotov v širšom zmysle v rámci argotov v užšom zmysle, príp. aj používanie slabièného kódu v obidvoch typoch argotu.
Drotársky argot funguje v pôvodnej alebo modifikovanej forme v pašeráckom a šmelinárskom argote na Orave (Felix 1956). Slabièný kód sa používa v argote detí (Vinogradov 1926; Ondrus 1977), v argote remeselníkov a obchodníkov (Oberpfalzer 1934; Karastojèeva 1987; Fabšová 1980; Hrozienèík 1981) a tiež v argote asociálov (Oberpfalzer 1934; Odaloš 1992).

Použitá literatúra

Bauch, K.-H.: Soziolekte. In: Lexikon der Germanistischen Linguistik. 2 zv. Zost. H. P. Althaus–H. Henne–H. E. Wieganol. Tübingen 1980. 358–75.
Beèka, J. V.: Slang, argot a expøesívnost v bìžnì mluvené øeèi. In: Sborník pøednášek ze IV. konference o slangu a argotu v Plzni 9.–12. února 1988. 2. zv. Red. L. Klimeš. Plzeò, Pedagogická fakulta 1989. 351–4.
Bosák, J.: Slang v súèasnej jazykovej situácií. In: Studia Academica Slovaca. 14. Prednášky XXI. letného seminára slovenského jazyka a kultúry. Red. J. Mistrík. Bratislava, Alfa 1985. 69–80.
Bosák, J.: O vymedzení univerbizácie. Slovenská reè, 52, 1987, è. 4: 231–7.
Bosák, J.: Slang ako dynamický faktor. In: Sborník pøednášek z III. konference o slangu a argotu v Plzni 24.–27. ledna 1984. Red. L. Klimeš. Plzeò, Pedagogická fakulta 1987. 20–6.
Bosák, J.: Podklady do koncepcie Slovníka súèasného slovenského jazyka. Rukopis 1992. 13 lap.
Bosák, J.: Dialekty a sociolekty. In: Studia Academica Slovaca. 25. Prednášky XXXII. letného seminára slovenského jazyka a kultúry. Zost. J. Mlacek. Bratislava, Stimul 1996. 25–30.
Bredler, F.: Slovník èeské hantýrky (tajné øeèi zlodìjské). Železný Brod 1914.
Dvonè, L.: K otázke sociálnych “náreèí”. Slovo a slovesnost, l8, 1957. 180–3.
Fabšová, E.: Terminológia a argot drotárov v obci Vysoká nad Kysucou. Rukopis diplomovej práce. B. Bystrica, Pedagogická fakulta 1980. 60 lap.
Felix, J.: Slang a žargón zásadne i z prekladate¾ského h¾adiska. Kultúrny život, 11, 1956, è. 11: 9, è. 12: 3.
Filipec, J.: Èeská synonyma z hlediska stylistiky a lexikologie. Praha 1961. 384 lap.
Findra, J.: Profesionalizmy ako vrstva slovnej zásoby. In: Zborník Filozofickej fakulty Univerzity Komenského. Philologica. 30. 1979. Red. J. Mistrík. Bratislava, Slovenské pedagogické nakladate¾stvo 1980. 69–76.
Findra, J.: Dynamika štylistických významov slova. In: Obsah a forma v slovnej zásobe. Materiály z vedeckej konferencie o výskume a opise slovnej zásoby slovenèiny. Smolenice 1.–4. marca 1983. Red. J. Kaèala. Bratislava, Jazykovedný ústav ¼. Štúra SAV 1984. 150–6.
Grabias, S.: Funkcijna klasifikacija socialnych wariantów jezyka. Jezyk polski, 54, 1974, è. 1: 22–31.
Helbig, G.: Vývoj jazykovìdy po roce 1970. 1. vyd. Praha, Academia 1991. 304 lap.
Horecký, J.: Slovenèina v našom živote. 1. vyd. Bratislava, Slovenské pedagogické nakladate¾stvo 1988. 128 lap.
Hrozienèík, J.: Turèianski olejkári a šafraníci. Bratislava, Tatran 1981. 176 lap.
Jagic, V.: Die Geheimsprachen bei den Slaven (Sitzungberichte der Kaiserliche Akademie der Wissenschaften in Wien philologisch-historisch Klasse 133. Viedeò 1885. s. 1–80.
Jóna, E.: Úvod do jazykovedy. Bratislava, Slovenské pedagogické nakladate¾stvo 1955.
Kamiš, K.: Argotický sociolekt abuzorù na pozadí drogové scény. In: Sborník pøednášek ze IV. konference o slangu a argotu v Plzni 9.–12. února 1988. 2. zv. Red. L. Klimeš. Plzeò, Pedagogická fakulta 1989. 407–21.
Karastojèeva, C.: Bulharské sociolekty — souèasný stav a perspektivy. In: Sborník pøednášek z III. konference o slangu a argotu v Plzni 24.–27. ledna 1984. Red. L. Klimeš. Plzeò, Pedagogická fakulta 1987. 38–53.
Kellner, A.: Úvod do dialektologie. Praha 1954. 114 lap.
Klimeš, L.: Užití metod kvantitatívní lingvistiky pøi výzkumu slangu. In: Sborník pøednášek z konference o slangu a argotu v Plzni v záøí 1977. Red. L. Klimeš. Plzeò, Pedagogická fakulta 1977. 72–73.
Klincková, J.: Ústna komunikácia v odbornej sfére. (Charakteristika lexikálnych prostriedkov v medicínskej komunikácií.) Rukopis kandidátskej dizertaènej práce. Bratislava, Univerzita Komenského 1988. 126 lap.
Klincková, J.: Profesionalizmy ako osobitná vrstva slovnej zásoby. Slovenská reè, 55, 1990, è. 6: 327–34.
Koèiš, F.: Je slang osobitným jazykom? Nede¾ná Pravda, 14. 5. 1982. 7.
Koèiš, F.: Slang v reèi dospelých. Nede¾ná pravda, 21. 5. 1982. 7.
Košecký, S.: Nieko¾ko poznámok o argote asociálov. Rukopis 1979. 9 lap.
Košecký, S.: Z tajomstiev tajnej reèi. Príroda a spoloènos�, 33, 1984, è. 21: 58–9.
Kot, F.: Poznatky o slangovém slovníku pražské toxikomanské subkultury. Kriminalistický sborník, 6, 1976. 511–2.
Koudela, B.: O tzv. “náøeèích sociálních”. In: Sborník Pedagogického institutu v Ústi nad Labem. Praha, Státní pedagogické nakladatelství 1960. 3–16.
Koudela, B.: Vývoj èeského jazyka a dialektologie. Praha, Státní pedagogické nakladatelství 1975.
Krištof, Š.: Študentský slang v Nitre. In: Zborník Pedagogického inštitútu v Nitre. Spoloèenské vedy. Red. J. Kopál. Bratislava, Slovenské pedagogické nakladate¾stvo 1963. 89–109.
Krištof, Š.: Mládežnícky slang. In: Studia Academica Slovaca. 3. Prednášky X. letného seminára slovenského jazyka a kultúry. Red. J. Mistrík. Bratislava, Alfa 1974. 83-111.
Kudrjavcevová, E.–Odaloš, P.: Sociolekty v ruštine a slovenèine. In.: Acta Facultatis Philosophicae Universitatis Šafarikanae. Jazykovedný zborník. O problémoch globálnosti a dimenzii výchovno-vzdelávacieho procesu vo vyuèovaní ruského jazyka a literatúry. Red. M. Varchola. Bratislava, Slovenské pedagogické nakladate¾stvo 1991. 65–70.
Oberpfalzer, F.: Argot a slangy. In: Èeskoslovenská vlastivìda. 3. zv. Jazyk. Red. V. Dìdina. Praha, Masarykova akademie práce 1934. 312–75.
Odaloš, P.: Mládežnícky slang. Nede¾a, príloha Nového slova 16. 6. 1983, 2, è. 19: 8.
Odaloš, P.: Basketbalový slang. In: Sborník pøednášek ze IV. konference o slangu a argotu v Plzni 9.–12. února 1988. 2 zv. Red. L. Klimeš. Praha, Státní pedagogické nakladatelství 1989. 261–76.
Odaloš, P.: Argot v súèasnej jazykovej situácii na Slovensku. Slovenská reè , 55, 1990, è. 4: 233–8.
Odaloš, P.: Základná charakteristika penitenciárnej komunikácie. In: Všeobecné a špecifické otázky jazykovej komunikácie. Komunikáty z vedeckej konferencie v Banskej Bystrici 3.–5. septembra 1991. 1. zv. Red. P. Odaloš–V. Patráš. Banská Bystrica, Pedagogická fakulta 1991. 102–15.
Odaloš, P. (1992a): Poznámky o argote odsúdených. Slovenská reè, 57, 1992, è. 5: 289–97.
Odaloš, P. (1992b): Argot mladistvých odsúdených ako signál adjustovaného správania v rámci kriminálnej socializácie. In: Sociálna adjustácia jedinca v penitenciárnej a postpenitenciárnej starostlivosti. 2. zv. Red. A. Kozoò. Luèenec, Spoloènos� pre špeciálnu a lieèebnú výchovu 1992. 64–76.
Odaloš, P. (1992c): Motúziarèina - tajná reè podomových a trhových obchodníkov okresu Banská Bystrica. In: Acta Universitatis Mathaei Belii Banská Bystrica. Zborník vedeckovýskumných prác. Séria spoloèenskovedná è. 1. Odbor: literárna veda a jazykoveda. Red. M. Jurèo. Banská Bystrica, Univerzita Mateja Bela 1992. 97–104.
Odaloš, P. (1992d): Poznámka o jadre argotu odsúdených. In: Varia I. Materiály z Kolokvia mladých jazykovedcov (Modra–Piesok 21.–22. októbra 1991). Zost. M. Nábìlková–M. Šimková. Bratislava, Slovenská jazykovedná spoloènos� pri SAV 1992. 90–4.
Odaloš, P. (1993a): Sociolingvistický poh¾ad na spätos� sociálnej roly a komunikaèného zapojenia v rámci basketbalového zápasu. In: Varia II. Materiály z II. kolokvia mladých jazykovedcov (Modra–Piesok 26.-27. októbra 1992). Zost. M. Nábìlková–P. Odaloš. Bratislava–Banská Bystrica, Slovenská jazykovedná spoloènos� pri SAV–Pedagogická fakulta Univerzity Mateja Bela 1993. 90–6.
Odaloš, P. (1993b): Preh¾ad a problematika výskumu argotu na Slovensku. Slovenská reè, 58, 1993, è. 4: 235–43.
Odaloš, P.: Soziolektische Lexik im Basketball. In: Sprache — Sprechen — Handeln. Akten des 28. linguistischen Kolloquims. Graz 1993. Hrsg. D. W. Halwachs. I. Stütz. 1. Bd. Niemeyer, Tübingen 1994. 265–9.
Odaloš, P. (1995a): Profil mládežníckeho sociolektu vo väèšom meste. (Profil of Youth Sociolect in a Big City.) In: Wielkie Miasto. Czynniki integrujaca i dezintegrujace. II. Lódz, 17.–19. maja 1994 r. Red. D. Bienkowska. Lódz, Wydawnictwo Uniwersyteta Lodzkiego 1995. 174–8.
Odaloš, P. (1995b): Vplyv sociálnych a psychosociálnych parametrov na priebeh komunikácie a na status slangizmov a profesionalizmov v basketbalovom prostredí. In: Sborník pøednášek z V. konference o slangu a argotu v Plzni 7.–9. února 1995. Zost. L. Klimeš. Plzeò, Pedagogická fakulta ZÈU 1995. 116–22.
Odaloš, P (1996a): Sociolekt mladých ¾udí v Banskej Bystrici. In: Sociolingvistika a areálová lingvistika. Sociolinguistica Slovaca 2. Zost. S. Ondrejoviè. Bratislava, Veda 1996. 64–81.
Odaloš, P. (1996b): Argot mladistvých odsúdených na Slovensku. In: Wokól Spolecznego Zróznicowania Jezyka. Pod redakcja Stanislawa Kani. Szczecin, Uniwersytet Szczecinski 1996. 101–7.
Odaloš, P. (1996c): Korešpondencia jazykových javov so sociálnymi a psychosociálnymi parametrami v penitenciárnom prostredí. In: Sociolingvistické a psycholingvistické aspekty jazykovej komunikácie. Komunikáty z 2. medzinárodnej vedeckej konferencie konanej v Banskej Bystrici 6.-8. 9. 1994. 2. diel. Zost. V. Patráš. Banská Bystrica, Univerzita Mateja Bela 1996. 38–45.
Odaloš, P. (1996d): Úvahy nad projektom slovníka slovenského slangu. In: Varia V. Materiály z V. kolokvia mladých jazykovedcov (Modra-Piesok 29. 11.–1. 12. 1995). Zost. M. Nábìlková. Bratislava, Slovenská jazykovedná spoloènos� pri SAV 1996. 70–5.
Odaloš, P.: Sociolekty v basketbalovom a penintenciárnom prostredí. 1. vyd. B. Bystrica, Pedagogická fakulta Univerzity Mateja Bela 1997. 124 lap.
Odaloš, P.–Stojanová, ¼.: O niektorých aspektoch slovenského a bulharského argotu. In: Varia. II. Materiály z II. kolokvia mladých jazykovedcov (Modra–Piesok 26.–27. októbra 1992). Zost. M. Nábìlková–P. Odaloš. Bratislava–Banská Bystrica, Slovenská jazykovedná spoloènos� pri SAV–Pedagogická fakulta Univerzity Mateja Bela 1993. 58–63.
Ondrejoviè, S.: K sociolingvistike na Slovensku. In: Studia Academica Slovaca. 20. Prednášky XXVII. letného seminára slovenského jazyka a kultúry. Red. J. Mistrík. Bratislava, Alfa 1991. 177–91.
Ondrus, P.: Slovenská lexikológia. II. Náuka o slovnej zásobe. 1. vyd. Bratislava, Slovenské pedagogické nakladate¾stvo 1972. 96 lap.
Ondrus, P. (1977a): Sociálne náreèia na Slovensku I. Argot slovenských detí. 1. vyd. Bratislava, Slovenské pedagogické nakladate¾stvo 1977. 248 lap.
Ondrus, P. (1977b): Argot slovenských vandrovných remeselníkov. In: Sborník pøednášek z konference o slangu a argotu v Plzni v záøí 1977. Red. L. Klimeš. Plzeò, Pedagogická fakulta 1977. 56–8.
Pauliny, E.: Dve kapitoly o spisovnom jazyku a náreèí. Bratislava, Slovenské vydavate¾stvo B. Buocik 1946. 20 lap.
Štolc, J.: Slangy, ich pôvod a ich kultúrna hodnota. In: Kultúra spisovnej slovenèiny. Red. J. Ružièka. Bratislava, Vydavate¾stvo SAV 1967. 97–8.
Vinogradov G. 1926 = Виноградов Г. С., Детские тайные языки [Titkos gyermeknyelvek]. In: Сибирская живая старина, 2. Иркутск. 85–105.

(Fordította )